Tehnic vorbind, ceea ce s-a întâmplat nu e vina mea.
Sunt minoră, nu sunt responsabilă pentru acțiunile mele.
Tehnic vorbind.
- Trebuie să plecăm. Ne vor prinde. - Nu trebuie să ne abatem de la plan.
Dar chestiile astea trebuie analizate diferit de la un caz la altul.
În cazul nostru, eu am fost cea cu capul pe umeri.
Nu, trebuie să plecăm.
Dumnezeule.
Cineva trebuia să aibă grijă de el.
Cinci luni mai devreme
Bine ați venit la McDonald's.
Vreau meniul numărul 1.
De fapt vreau cinci fileuri de pui. Dar în loc de Cola vreau un McFlurry.
Cu mai multe bombonele, și să ai grijă să fie amestecat bine.
Și Numărul 1 doar cu ketchup, muștar, castraveți murați și maioneză.
Când tatăl meu a plecat, am locuit singură în casa noastră.
Ceea ce nu a fost chiar normal, dar cel puțin avea o rutină.
Înainte, când era acasă, nu mă simțeam prea confortabil
pentru că întotdeauna mă simțeam ca și cum urma să se întâmple ceva.
Institutul de Sănătate Mintală, Santa Clarita
Ce s-a întâmplat?
E așa ciudat, nu sunt sigur ce am visat...
Am auzit la știri...
Chinezi în pielea goală au fost aduși la țărm de ape cu zecile,
peste tot pe plajele din sudul Californiei,
la răsărit.
Oameni în toată firea.
Oameni ajung acolo, au o limită de timp, își pun hainele în saci de plastic
și înoată spre țărm.
Chinezi dezbrăcați, e uimitor.
Chinezi în pielea goală? Iisuse Hristoase!
Oameni nu merg la spital pentru a se însănătoși?
Ar fi fost mai ușor dacă am fi vândut casa,
pentru că la prețul pieței, am fi ieșit în câștig.
Dar Charlie a crescut în casa noastră și refuza să plece...
chiar dacă de abia ne înțelegeam.
Înainte să mă nasc, deja trăiam vieți separate.
Am reușit să evit prezența tatălui pentru o grămadă de ani.
Sunt sigură că sosirea mea l-a luat prin surprindere.
O dată, când lucrurile nu au fost tocmai roze pentru Charlie în Saint Louis
a trebuit să amaneteze contrabasul ăla.
A spus că totul a început să-i meargă rău după asta
și că nu s-au rezolvat decât după ce l-a găsit, după doi ani,
la un amanet din Atlanta.
A spus că totul a fost în regulă după asta, dar s-a dovedit tocmai pe dos.
Ce se întâmplă?
Lucruri minunate.
Era timpul să-i cânt în strună.
Chinezi în pielea goală.
Pepper și Charlie au petrecuți ani buni împreună pe drumuri
cu o formație de jaz de cinci persoane.
O dată, după un spectacol într-un club
din partea dinspre Kentucky a orașului Cincinnati,
Pepper a mâncat atât de multe clătite la Denny's
încât picolo-ul a trebuit să scoată masa din șuruburi
ca să poată să-l scoată de acolo.
Arăți bine omule.
Ai slăbit.
De la chimioterapie.
Ar fi mai bine să pui asta de-o parte, nu mai cânt.
O lăsăm pe altă dată.
Nici asta nu mai fac.
Avem un cu totul alt Charlie.
Bună, Miranda.
- Bună, Pepper. - Ce mai faci, scumpo?
Ce naiba e asta?
E uniforma mea?
Ai o slujbă?
Nu ar trebui să fii la școală?
Stai așa, stai așa. E perioada sărbătorilor de iarnă?
Suntem în luna martie.
Atunci de ce nu ești la școală?
A trebuit să renunț la școală, Charlie.
A trebuit să fac bani, timp de doi ani, cât ai fost plecat.
Mă întorc în jur de ora zece.
- Lucrezi de noapte? - Da. Trebuie să plec.
Stai așa, lucrezi de noapte, asta nu e bine.
Nu e un loc sigur. Nu-mi place asta.
Nu e la vechiul restaurant Mcdonald's din Alameda,
e unul nou pe strada Crest Park.
Strada Crest Park?
Un cartier nou, ceva de genul Tierra Buena.
Unde naiba e asta?
Poți să mă duci undeva mâine cu mașina?
Trebuie să mă întâlnesc cu cineva în legătură cu o slujbă.
Nu se poate!
- Am un interviu de angajare. - Sigur că te duc.
Când Charlie era la glumeți,
cei de la serviciile sociale au crezut că stau cu mama,
iar cei de la protecția copilului au crezut că stau la tatăl meu.
Tata a crezut că stau la mama. Mama a crezut că stau la familia socială.
Undeva o familie socială credea că stau cu tatăl meu și așa mai departe...
Bine ați venit la McDonald's.
Lucrând schimburi duble și reducând cheltuielile,
am putut să-mi cumpăr o mașină de pe eBay.
Nu știau cui o vând.
O fată de 15 ani fără permis de conducere arată ca oricine altcineva pe eBay.
E la fel ca la chestia cu serviciile sociale,
nimeni nu vede pe nimeni.
Recunosc că e o rablă, dar una sigură.
Lucrurile stăteau cu totul altfel când Charlie era plecat.
Era mai ușor.
În privința unor aspecte, era minunat.
Întotdeauna ajungi acasă așa târziu?
Nu e treaba ta, Charlie.
De ce nu încerci să-mi spui tată?
Animalele apăreau din senin în cele mai neașteptate locuri.
Cineva de la muncă a văzut o căprioară la raionul de cosmetice de la Target.
Ai un interviu de angajare aici?
Mi-e greu să mi te imaginez lucrând aici.
Parcă ai spus că interviul e la ora trei?
Baftă!
După ce a plecat mama, Charlie m-a ajutat la temele pentru acasă.
Și-a dat toată silința, dar...
lucrurile s-au schimbat pentru mine la școală.
Avea propriile lui idei despre științele naturii și istorie.
Și când profesorii nu erau de acord cu acele idei,
le spunea întotdeauna să se mai documenteze.
- Crezi că le va place? - La va place la nebunie.
- Crezi? - Sunt sigur.
Să ai o zi frumoasă, scumpo.
Bine.
Bun, foarte bine Ron.
E foarte bine.
Unde sunt toți omuleții, Miranda?
Acelea sunt cadavrele indienilor chumash,
care au murit de gripă și sifilis, infectați de către misionari.
Miranda, du-te pe coridor și așteaptă-mă acolo.
Haide.
Nu înțeleg. Nu ținem niciun interviu de angajare.
Nu angajăm acum.
În regulă, îmi cer scuze. Mulțumesc.
Porniți pe traseu.
- Curbă la stânga după două mile. - Charlie?
- La revedere. - Charlie?
Miranda. Bună.
Unde ai fost?
Pierdeam vremea verificând împrejurimile.
Cum rămâne cu slujba?
Știi de ce le place oamenilor în acest loc?
Frica de necunoscut.
Nimic nu se compară cu asta.
De ce ai simțit nevoia să inventezi anumite lucruri?
Adică, nu cauți o slujbă, vrei doar să mergi...
Nu știu, să explorezi sau cine știe ce.
E în regulă, cum vrei tu.
Adică, ar fi grozav dacă ai avea o slujbă.
De abia mă descurcam când ne-am întâlnit.
Oprește acolo acolo.
Ați ajuns.
Nu, deja mi-am pierdut jumătate din după-amiază.
Nu voi...
Te rog să oprești acolo.
Nu, nu te las să cobori din mașină.
Miranda, trebuie să cobor.
Ce tot spui acolo? Despre ce e vorba? Spune-mi doar ce vrei să faci...
E stânjenitor, nu pot să-mi iau medicamentele astea.
Trebuie să mă opresc puțin de fiecare dată.
Da, îmi pare rău.
Poți să dai înapoi până la tufișul ăla?
Traseu imposibil.
Întoarce-ți la 180 de grade în primul loc disponibil.
Charlie?
La naiba!
Charlie?
- Ești în regulă? - Sunt bine.
Stai! Stai!
Ce faci? Trebuie să faci asta chiar acum?
Stelele sunt poziționate perfect. Nu vor mai fi așa decât peste un an.
Nu te pot opri, nu-i așa?
Așa se stabilea nordul... Așa te vreau!
Asta e.
Ce anume este?
Ce faci?
Haide, să mergem.
Haide!
Fii serios!
Haide, cațără-te!
Vino încoace.
Doar ca să știi, trebuie să fiu la muncă în aproximativ șapte ore.
Relaxează-te, vei ajunge.
Miranda, fă cunoștință cu Excalibur 1000.
Ăla e un detector de metale?
Auzi asta?
E probabil folie de aluminiu sau o monedă de cinci cenți.
Monezile de cinci cenți și folia de aluminiu
produc acest ton jos.
E numit pistă falsă, printre căutătorii de aur.
Căutători de aur?
Tonul ridicat indică faptul că poate fi vorba de argint.
Argintul e un bun conductor.
Probabil că e o monedă veche de 25 de cenți.
Cele noi nu prea au așa mult argint în ele.
Nu ne ajunge să ne plătim viza!
Charlie în manual spune că poți să atașezi căști la chestia aia.
De ce nu faci asta ca să nu fim prinși?
Astfel tu nu-l vei mai auzi. E doar un sunet.
Ia lopata. Adu lopata. E în sac.
Da, dar dacă suntem prinși?
Nu facem nimic ilegal, suntem pe domeniul public.
Trebuie să fie ceva ilegal în asta.
Ești plină de civism.
Nu te-am crescut ca să devii un cetățean model.
Tu m-ai crescut?
Desigur, cel mai înalt ton
e produs de cel mai bun metal conductor.
Evrica!
Putem să plecăm acum?
Nu vrei măcar să știi ce e asta?
Bine. Ce e?
E un dublon.
- Un ce? - Un dublon din secolul al XVII-lea.
Jurnalul părintelui Juan Florismarte Torres, 1651.
Am luat cartea asta din biblioteca spitalului.
Și m-a pus pe gânduri.
Ideea despre spitale e să te facă să nu te mai gândești.
- Apoi am mai luat și alte cărți. - Mai multe cărți, nu?
Împreună cu crucifixele de aur și cu statuetele Fecioarei Maria,
expediția părintelui Torres a avut și resurse de aur, dubloni.
Acești dubloni au fost datați.
E greu de descifrat...
- Pare a fi din 1624. - Dă-mi să văd!
E de 24 de carate.
Documentele pe care le-am obținut de la Trezoreria Spaniei indică...
Stai așa. Cum ai obținut documente
de la Trezoreria Spaniei fiind într-un spital de boli mintale?
- De pe internet. - Perfect.
Haide, îți voi arăta. Uite!
Convinge-te.
Dublonii părintelui Torres au fost datați.
Monezile reprezentau în 1624, ceea ce numim noi astăzi salariu.
Salariu pe care Torres l-a luat în avans.
Nu a mai fost nimeni prin preajmă atunci, așa că trebuie să fie ai lui.
Bazându-ne pe locul unde am găsit asta
și pe raportul despre rețeaua de peșteri subterane.
- Rețeaua de peșteri? - Sigur că da.
Tot ce trebuie să facem e să urmăm acest jurnal
și ne va conduce către comoară.
Așteaptă să fie găsită.
Vorbești serios?
Da.
Mulți oameni probabil că au citit jurnalul ăsta
cum se face că nimeni n-a găsit comoara până acum?
Au încercat. Adică, mulți au încercat.
Chestia asta e bine documentată. Am citit tot ce a fost scris despre asta.
Ți-am marcat capitolele.
Charlie?
Chestia e că nimeni nu și-a dat seama cât de special era acest părinte Torres.
Nimeni nu i-a cercetat trecutul.
Charlie, oamenii ăștia arată ca niște idioți.
Mă duc la culcare.
- Miranda? - Îmi dai fiori.
Sunt dezbrăcată.
Haide, scumpo, deschide!
Uneori mă trezesc și nu știu sigur dacă sunt eu însumi.
De aia iei medicamentele.
Știu că sunt eu, dar ceea ce spun e că...
nu știu dacă trăiesc cu adevărat.
Haide, ascultă-mă!
Da, te ascult, nu știi sigur dacă trăiești cu adevărat. Și?
Am făcut multe lucruri pe care nu trebuia să le fac în viața mea.
Poate că nu am făcut ceea ce trebuia.
Dacă reușesc asta, poate că o voi face.
- Să trăiești cu adevărat? - Da.
Tremuri, trebuie să mănânci ceva.
- Citește cartea. - E așa stupid.
Te rog.
În regulă, o voi citi dacă mănânci ceva.
Asta e pentru tine.
Părinții au acest avantaj în fața noastră.
Vrem să credem în ei,
și chiar dacă nu mai credem în ei, totuși vrem să fim alături de ei.
Când era tânăr, Torres era un funcționar matematician.
De fapt, e posibil să fi fost trimis în Lumea Nouă
pentru că ideile lui erau considerate neortodoxe.
Dar nu asta e important.
Important e că el comunica mai mult prin numere decât prin cuvinte.
Așa că într-o noapte,
când ceilalți pacienți se uitau la Justiție militară...
- Le plăcea serialul ăla? - La nebunie.
Oricum, am observat că unele pasaje se repetă.
Am citit cartea din nou, și într-adevăr așa era.
Așa că m-am întrebat, de ce cineva aflat în mijlocul pustietății,
despre care se presupune că avea resurse limitate de cerneală și hârtie,
se repetă în acest mod?
Din cauză că era senil?
Scria un cod, gândindu-se că cineva îl va descifra cândva.
Trebuie să plec.
Am descifrat toate descrierile părintelui Torres.
Zona în care se afla era exact la șapte acri mai la nord,
de unde spunea că era.
E simplu. Serios.
Charlie crede că dublonul a fost scăpat
când expediția părintelui Torres a fost jefuită
și jumate din oamenii săi au fost masacrați.
S-a gândit că Torres s-a îndreptat către nord-vest după asta
și că noi urmăm același traseu.
Jurnalul părintelui Juan Florismarte Torres,
18 octombrie, anul Domnului 1624.
Când am ajuns pe colină și am privit în jos spre valea Santa Clarita,
s-a dovedit a fi cea mai frumoasă priveliște văzută vreodată.
Am văzut o mare pajiște verde de câteva mii de acrii.
La nord e mărginită de munți mici, acoperiți cu stejari din belșug.
Era ca un tărâm de vis.
Ca cele despre care citim în basme.
Acea noapte am petrecut-o sub niște copaci uriași
ale căror ramuri se aplecau spre capetele noastre
la fel de frumos precum tavanele
din cele mai frumoase catedrale ale noastre.
La sosirea noastră în siguranță, am gravat un semn sfânt pe o piatră uriașă,
care aproape că fusese creată special pentru acest scop sfânt.
Fierarul și-a folosit dalta pentru a grava cele trei cruci ale Divinității în rocă.
Ați ajuns la destinație.
- Asta e. - S-ar putea să fie.
Nu, sigur este. Ce vârstă au copacii ăștia?
Ar putea să fie erodată.
Pare a fi mai veche de 300 de ani.
Vezi asta?
- Ce? - Un semn.
Uite! Uite!
- Nu știu, s-ar putea să fie. - Sigur e. Asta e.
Probabil că roca a fost mutată.
Poate din cauza unui cutremur.
Stai așa. Cred că e acolo. E acolo.
E aici. E întoarsă invers de aia nu am recunoscut-o de la început.
Vă pot ajuta cu ceva?
Cred că e timpul să plecăm.
De spun ei întotdeauna "vă pot ajuta cu ceva",
când vrei cel mai puțin să auzi asta?
Domnule?
Sunt "domnule", și-i voi arăta ce înseamnă să respecți. E penibil.
Charlie?
Domnule?
Sunteți membru al acestui club?
Îți bați joc de mine?
Atunci, va trebui să vă rog să plecați.
Ești fericită?
- Domnule? - Charlie?
Tot ce vreau să știu e dacă ești fericită.
- Bărbatul ăsta e tatăl tău? - Da.
Vroiam doar...
să-ți văd ochii.
Nu-mi dădeam seama ce culoare sunt. La început am crezut că sunt maronii.
Acum par a fi de un verde aprins, probabil e de la frunzele copacului.
Sunt atât de frumoși!
Sunt căprui.
Căprui.
Îmi cer scuze dacă v-am creat ceva probleme.
Dar, voi pleca.
Nu pot să cred că i-ai dat polițistei numărul nostru de telefon.
Dacă mă sună, înseamnă că am marcat.
Dacă își scoate echipamentul poate că devine altcineva.
Dumnezeule!
Să zicem că aurul ăsta chiar există, ce vei face cu el după ce-l găsești?
Adică, trebuie să-l dăm unui muzeu sau ceva de genul?
Nu, neapărat. Nu multă lumea vrea să cumpere. Majoritatea vor să vândă.
Dar ai pierdut idea principală.
- Care e asta? - Nu vreau banii.
Ți-e ușor să spui asta, tu nu trebuie să muncești pentru ei.
Definește ce înțelegi prin muncă.
Oamenii merg toată ziua fiind siguri că vor câștiga la loterie.
Întotdeauna am crezut că asta e o nebunie.
Încă zece minute, Randy.
Numele meu e Miranda.
Cel puțin Charlie avea un plan.
Adică, cine nu vrea să creadă în comori ascunse?
Totuși...
poate că nu trebuia să-l încurajez.
Din jurnalul părintelui Torres, 21 noiembrie, 1624.
Băștinașii păreau a fi o rasă de oameni simpli, amabili și proști.
Și foarte respectuoși, față de ceilalți sălbatici
găsiți în alte țări nou descoperite.
La început nu a existat niciun semn de agresiune,
până când unul dintre soldații din misiunea noastră
s-a implicat într-o acțiune de seducere.
Obiectul seducției fiind o tânără femeie.
Ceea ce mi-a fost imposibil de înțeles era
de ce femeile aveau un aspect total neplăcut.
Asta ne-a făcut să ne retragem și să urmăm râul în amonte.
După ce a gravat crucile în rocă,
expediția părintelui Torres a urmat cursului râului Santa Clarita.
Chestia era că nu mai există niciun râu Santa Clarita,
fusese stăvilit și i se schimbase cursul.
Dar Charlie a crezut, că în urma calculelor lui,
vom descoperi vechiul curs al râului.
A spus că pot să verific dacă nu îl cred.
Ce să-i spun?
Nu trebuie să-i spui nimic, avem tot dreptul să fim aici.
Mulțumesc pentru pont.
Ăla e un 302?
- Poftim? - Utilajul e un 302?
- Ce anume? - Excavatorul.
Ăla, da. Da.
E foarte puternic acel 302, la dimensiunile lui.
Sigur este.
Iisuse Cristoase!
Obiecte de ceramică!
Scuză-mă, vorbim mai târziu.
Fii sigură de asta.
Bucăți dintr-un ulcior spart.
De același fel cu cele care ar fi fost folosite în expediție.
Privește! Are chiar și marginile curbate.
În regulă. N-ar trebui să-l ducem la un arheolog?
Și să stricăm totul?
- Nu, pot face chestia aia... - Datare cu izotopi de carbon?
A fost discreditată cu mult timp în urmă.
"Când vine vorba de știință,"
"analiza celor mulți nu valorează cât raționamentul unui singur individ."
Galileo.
Miranda, simte asta.
Ia asta în mână și simte cât de veche e.
Charlie credea că dacă urmăm cursul inițial al râului vom localiza peștera
în care părintele Torres și oamenii lui au fost nevoiți să-și abandoneze aurul.
Dar exista un singur impediment.
49,2 grade nord.
Acesta e ruta.
- Nu aveți un cărucior de transport? - Nu, doar mă uit.
Ceea ce vreau să faci e să duci asta la 20 metri distanță.
Te rog.
Nu atinge asta!
Iisuse Cristoase, sunt atât de aproape.
- Scuzați-mă, domnule. - Ce e?
Nici măcar nu știam că aveam așa ceva aici.
Asta? Voi aveți absolut orice aici.
Da, cu siguranță aveam. Adică, vă e de ajutor?
Da, foarte mult.
- E bun. - Bine. În regulă.
În regulă.
Să folosim asta. În regulă.
Vrei să ții asta, te rog?
X-ul marchează locul.
E atât de ciudat.
Dublonii de la regele Spaniei, pierduți acum 300 de ani sunt îngropați sub Costco?
Cred că nu a fost să fie.
E la mai puțin de 2 metri adâncime.
La doar 2 metri?
Poate la puțin peste 2 metri.
În doar 4 ore, doi oameni foarte motivați vor reuși asta,
dacă au echipamentul necesar.
Ești nebun?
În regulă, îmi pare rău.
- Dar putem fi realiști? - Sunt destul de realist.
Nu e nicio problemă, îți voi explica.
Nu, las-o baltă, Charlie!
- Nu se poate! - Te-ai străduit!
Nu voi fi învins de câteva straturi de beton.
Nu, domnule, nu pe tura mea!
Liniștește-te!
Mama a fost model pentru mâini.
O slujbă deținută de femeile adulte cu mâini ca de copil.
Ceea ce nu întâlnești în fiecare zi.
Cred că se plătea foarte bine.
Tăiați! Grozav!
Era foarte atentă, trebuia să fie.
Mâinile ei au fost singura noastră sursă de venit pentru o vreme.
Nu-mi atinge mâinile!
După ce a plecat, am rămas doar eu și Charlie.
Lucrurile erau mai palpitante atunci.
Era o adevărată aventură.
Dar jucăriile au fost tot mai puține.
Totuși ne-am descurcat.
Nu știu de ce vrei să cumperi așa ceva.
Nu e așa greu să speli vasele cu propriile mâini, ca pe vremuri.
'Neața.
Miranda?
Ce s-a întâmplat cu mașina mea?
- Miranda? - Ai lovit-o?
Nu am putut să plătesc chiria la excavator.
Nu se poate!
Așa că mașina ta a fost un sacrificiu necesar.
Dar aproape am reușit, Miranda. Sunt așa de aproape.
Iisuse Cristoase!
Îmi pare rău, nu m-am gândit.
Nu o faci niciodată.
O voi lua înapoi.
- Cum vei face asta? - Nu știu, dar o voi face.
Cred că ar fi bine să te miști mai repede pentru că voi fi nevoită să iau autobuzul.
Nu poți să rogi un prieten să te ducă?
Nu am niciun prieten.
Dar cea slăbănoagă care mănâncă doar morcovi?
- Juliet "Morcoveață"? - Da, Julit. Morcovi, exact.
A avut o boală rară. S-a dus la spital și a murit.
În cazul ăsta mă voi duce înapoi să iau mașina.
Sunt sigur că nu au vândut-o, mașina nu era într-o formă prea bună.
- Sunt sigur că mașina... - Încetează! Încetează!
Am iubit mașina aia.
Știu că ai făcut-o.
Nu știi, pentru că nu ți-am spus niciodată.
De ce? Pentru că nu asculți niciodată.
În regulă, sunt un nesimțit. Asta am stabilit deja.
Nu cu trăsăturile pe care urmează să ți le spun eu.
Îți bați joc de tot ce fac, inclusiv de locul meu de muncă.
Nu, sunt mândru că lucrezi.
Da, cum să nu! Eu sunt cea care plătește toate facturile.
Știu. E ciudat, nu-i așa?
Nu iei nimic în serios, nu-i așa?
Crezi că lumea e aici pentru amuzamentul tău.
Uită-te la lume!
O fac, dar spre deosebire de tine, eu trebuie să trăiesc în ea.
Nu înțeleg, ești un tip isteț cum poți să faci asta în continuu?
Ce vrei să spui?
Chestia cu comoara e la fel cum a fost cu formațiile tale de jazz, Charlie.
La fel cum a fost cu scufundarea remorcherului,
cu atestatul de medicină holistică mexicană,
cu căsătoria ta.
Cum de nu realizezi asta? Toți ceilalți pot s-o facă.
Ceva e tare în neregulă cu tine.
Nu pot să cred că mi-ai vândut mașina!
Și acum vă prezint familia cu numărul 1.000 din Orange Grove.
Să-i aplaudăm!
Bine ați venit la McDonald's!
Să ai o zi bună, scumpo!
După ce și-a găsit contrabasul în amanetul ăla din Atlanta,
Charlie a jurat să nu-l mai amaneteze vreo dată.
A jurat că mai bine își va amaneta propria mamă,
decât să amaneteze contrabasul ăla.
Charlie?
Ai mâncat ceva?
- Mă duc să fac ceva de mâncare. - Nu, e în regulă. E în regulă.
Stai jos, te rog.
Înainte, când stăteai aici, ai fi văzut una sau poate două lumini.
Mama se plângea întotdeauna că e în mijlocul pustietății.
Tot în mijlocul pustietății suntem, doar că acum sunt mult mai mulți oameni.
Nu trebuia să-ți vinzi contrabasul.
Trebuie doar să știi când să renunți.
Ți-am spus că am terminat cu muzica.
Nu despre asta vorbeam.
Scuză-mă.
- Bună - Bună.
Vrei să încerci niște supă de pește?
Supă de pește
Să auzim.
În regulă. La multe uși se pretinde că există alarmă, dar nu e așa.
De unde știi?
Le-am deschis.
Seiful
Să vedem dacă putem face o infractoare din tine.
Scările
Camera de relaxare a angajaților
Ușa de acces
Tipul înfiorător
Majoritatea oamenilor sunt drăguți.
Camera sistemului de alarmă
Majoritatea spun că așteaptă o mărire în șase luni,
și că beneficiile sunt grozave.
Oprește-te. Să ne concentrăm.
Spune-mi de oamenii de ordine.
Sunt doi. Nu lucrează decât ziua.
Pe unul în cheamă Mike și pe celălalt Bruce.
Omenii de ordine au cheile de acces.
Dar managerul e singurul care are cea mai tare cheie,
cheia care deschide absolut toate ușile.
Îi spune "cheia lui Dumnezeu".
- Cred că te descurci foarte bine. - Mulțumesc.
Eu și Kelly mergem uneori pe plajă sâmbătă...
facem un mic grătar, jucăm puțin volei.
Nu, tu joci volei, eu îi ascult pe Jimmy Buffett și Circo Perez.
Îmi place la nebunie Perez.
Îți place plaja, Miranda?
Nici nu-mi mai amintesc când am fost ultima dată la plajă.
Pariez că arăți foarte bine în bikini.
- Miranda? - Ce? Lasă-mă să-mi termin povestea.
N-ai simțit ceva ciudat la oamenii ăștia?
Cam așa ceva.
Da, pentru că sunt swingeri.
Poftim?
- Trebuie să-ți desenez? - Despre ce vorbești?
- Nu știi, nu? - Nu.
E atât de bine că nu știi chiar totul.
Swingerii sunt...
oameni cărora le place să-și condimenteze viața cu diferiți parteneri.
Dumnezeule!
Vorbeau în codul swingerlior.
Doamne, e atât de scârbos!
- Ce mă fac? - Ce s-a întâmplat?
- M-au invitat la un grătar? - Ce-au făcut?
Tu mi-ai spus să accept orice invitație, să cunosc oamenii, să cunosc lumea.
Da, dar nu am spus să te duci să...
Nu știam că sunt swingeri.
E în regulă. E în regulă, nu trebuie să te duci.
Le-am spus că mă duc. M-am gândit că pot să-i fur cheia.
- "Cheia lui Dumnezeu?" - Da.
Nu, nu putem face asta.
Cred că pot să am grijă de mine, Charlie. Am destule experiență.
Uneori chiar aș vrea să-mi spui "tată".
- Pot să am grijă de mine, tată. - Mulțumesc.
Adică ce, ai cam 18 ani acum?
Împlinesc 17 peste trei săptămâni.
Vei împlini 17 ani... Trebuie să notez asta.
Ești așa tânără...
Deși te comporți ca o femeie matură, și uneori ești așa...
- Prudentă? - Da, prudentă.
Îți interzic să mergi la grătarul ăsta! M-ai înțeles?
În regulă, așa voi face.
- Îmi promiți asta? - În regulă, tată.
Unu din avantajele de a fi pe un post de conducere
e prețul redus la jumătate la fructele de mare.
Servește-te, înainte să se termine.
E fără alcool. "Avansuri suculente."
- Miranda, ți-ai adus costumul de baie? - Nu.
De ce? Nu aveți piscină, nu?
Băi fierbinți.
Prietene? Prietene, mai avem nevoie de scaune.
În regulă, imediat.
Scuzați-mă, doamnelor.
Vrei să vezi costumele mele de baie? Am o adevărată colecție.
Adică, avem cam aceiași măsură.
Îmi pare rău, cred că trebuie să refuz băile fierbinți.
Ești sigură? E foarte plăcut.
Apă, relaxare, ananas...
Dumnezeule.
Știi m-am răzgândit. Cred că ar fi bune niște băi fierbinți.
Așa e, nu-i așa? În regulă, să mergem.
- Mă gândeam la niște chiloței tanga. - Poftim?
Așteaptă, am ceva perfect.
Ce? Nu, nu.
- Nu, nu, nu. - În regulă.
Din două piese? Fii atentă. Uită-te la asta.
În regulă, încă unul.
Sper să-ți placă ăsta.
Bau!
Uită-te la ăsta! E în regulă.
Ești sigură că e fără alcool.
Știi e...
- Minunat! - Îmi pare foarte rău!
Bună.
Ce s-a întâmplat?
Uite ce ți-am luat.
Unul cu numele tău pe el.
Bine. Minunat. Nu!
Haide, ratele de credit sunt grozave.
Nu, Charlie. Nu.
- Ești bine? - Sunt bine.
Pepper a lucrat la o companie de mentenanță pentru alarme.
Asta a fost înainte sau după ce ai fost la închisoare?
Înainte.
Și Pepper știe cum funcționează sistemele alea de alarmă.
Stai. Charlie, ce i-ai spus? Ce ți-a spus?
Charlie?
Charlie?!
- Ce...? - Asta e ceea ce cred eu?
Charlie, ce ai făcut? Ce se întâmplă?
Am rămas în urmă cu plata la a treia ipotecă.
Nici măcar nu am știut că a existat o a doua.
Sigur. A treia o plătește pe a doua, a doua pe prima și așa mai departe.
Cum ai reușit să iei asta?
Și așa mai departe? Ne iau totul!
Miranda, ai fost la orgia aia?
A fost doar un grătar.
Ești sigură că nu s-a întâmplat nimic? Ceva s-a întâmplat, nu-i așa?
Sunt swingeri. Au făcut-o, nu-i așa?
La naiba! Ce am făcut?
Ar trebui să fiu tatăl tău. Te-am aruncat direct în cușcă la lei.
N-ai făcut-o. A fost ideea mea.
Te rog să-mi spui, când ai fost la bancă,
pentru ce motiv le-ai spus că avem nevoie de bani?
Renovări.
- Bine. Dar a doua oară? - Pentru o piscină.
Dar sincronizarea e perfectă.
Când a fost sincronizarea perfectă ca să nu fii dat afară din casă.
Gândește-te la asta. Da.
Da, e chestia aia chinezească.
Catastrofă egal oportunitate.
Scuzați-mă. E timpul să plecați.
Din jurnalul părintelui Torres, 23 noiembrie, 1624.
Când sălbaticii erau liniștiți, atunci erau oamenii mei cel mai înspăimântați.
Evident, se adunaseră la intrarea în peșteră
și așteptau ca foamea să ne silească să ieșim în câmp deschis.
Din cauza necesităților,
ofițerii au fost obligați să-și folosească flintele
și să tragă la întâmplare.
Simt niște vibrații bune aici.
Nu-mi vine să cred că facem asta.
- Trebuie să plecăm. Ne vor prinde. - Nu trebuie să ne abatem de la plan.
- Haide! - Nu, trebuie să plecăm.
Dumnezeule.
E aici.
Aici sus.
- Unde sunt ochelari mei? - Pe cap!
S-a rezolvat.
- Unde e propanul? - Aici.
Chiar aici.
E de ajuns.
- Unde te duci? - Afară. Îți amintești?
Tu ce faci?
Ești sigur că va ține asta?
Da, nicio problemă.
Cred că Pepper a aranjat tabloul de control al alarmei
să arate ca o scurgere de gaze.
Și dacă e așa...
Recepționat.
Tabloul de control indică o scurgere de gaze. Miroși ceva?
Da, am găsit-o.
Buteliile de propan au pierderi.
Perfect!
Cred că e mai bine să așteptăm aici.
Intrarea prin efracție face ca totul să aibă un gust diferit.
Face gustul mai plin de viață.
Pe vremea aia ar fi folosit torțe îmbibate cu rășină de pin.
Trebuie să fie pe aici pe undeva.
- Simți mirosul ăsta? - Ce, miros?
Amoniac.
Probabil că au curățat podeaua. Au șters X-ul tău.
Înseamnă că s-a terminat.
Nu, știu unde să sap. E chiar aici.
- Aici? - Da.
Nu, e...
E aici.
- Charlie? - Miranda, vom săpa aici.
Ești sigur?
Cred că ar fi bine să nu mă înșel.
- Ai luat stația de emisie-recepție? - Da.
- Pepper, e liber? - Da.
Răspunde, Charlie! Charlie, răspunde!
Bună seara, domnule. Care e problema?
Nu funcționează motocicleta?
Avem nevoie de un polizor unghiular.
Cred că am înecat-o.
- Filtrul e acolo. - Știu. Știu.
Hei, hei! Stai să încerc.
Miranda?
Hei!
Nu călca pe asta.
Bună!
Ce-i mirosul ăsta? Probabil că ai dat de țeava de canalizare.
Nu, canalizarea e în cealaltă parte a magazinului.
A fost mai rezistent decât credeam.
Mie mi se pare a fi apă de canalizare.
E un râu subteran, așa cum era descris în jurnal.
Unde te duci?
Domnule! Haideți, domnule!
Vi se termină combustibilul!
Pepper!
Răspunde, Pepper!
Charlie?
Magazinul ăsta e grozav. Are de toate.
Ce faci?
Ar trebui să fie destul de lung.
În jurnal se spune că pasajul are cam 40 de vara.
Asta era unitatea de măsură în Spania pentru lungime.
Reprezintă cam 33 de metri.
Oamenii mor tot timpul făcând astfel de lucruri.
Vreau să legi celălalt capăt foarte bine.
Încetează! Te arunci într-o canalizare.
Asta nu e canalizare, mirosul provine de la sulf.
Mi-am dat seama de asta mai devreme, când am testat apa.
E mai caldă decât temperatura camerei.
Și culoarea asta maronie indică o sulfură de fier.
Nu pot nici măcar să mă contrazic cu tine, ai răspuns pentru orice.
Chiar te deranjează asta?
Speram să nu fiu nevoită să spun asta.
- Ce anume? - Nu mă obliga s-o spun!
În regulă, spune.
Nu există aur, nu e nicio comoară! Urmează să intri într-o canalizare.
Toată chestia asta e o iluzie.
Domnule, întinde-ți mâinile în lateral!
Întinde-ți mâinile în lateral, ca Iisus pe cruce!
Întinde-le. Așa.
Pepper! Răspunde, Pepper!
- Pepper, ești acolo? - Întoarce-l!
Apasă pe butonul din lateral.
Pepper, apasă butonul din lateral!
De la echipajul 105 către toate unitățile.
Atenție! Cred că avem un jaf în desfășurare la Costco.
Toate unitățile disponibile, vă rog să răspundeți!
La naiba.
Pepper, unde ești?
Pepper, tu ești?
Pepper, te rog, răspunde! Unde ești, Pepper?
Jurnalul părintelui Torres, 9 februarie, 1624.
Ultima înregistrare.
Suntem prinși într-o peșteră
pe ale cărei ziduri sunt scrijelite simboluri ciudate.
Peștera amintește de anumite ritualuri păgâne,
pe care acești sălbatici s-au simțit obligați să le marcheze.
- Miranda? - Mi-e dor de casă.
Și vreau să părăsesc tărâmul ăsta plin de nebunie.
Am găsit-o!
Miranda?!
Haide, micuțul meu sac de cartofi.
Miroși ca naiba.
Am găsit-o.
Cred că e toată.
E o grămadă de aur acolo. Trebuie să mă întorc.
Ce?
Acum mă crezi?
- Ce vom face? - Tu rămâi acolo.
Și tu?
Când am fost în spital am citit multe biografii,
ale acestor oameni grozavi.
Nu erau atât de răi, dar mereu au creat probleme.
Ce faci?
Am înțeles că toată viața mea am încercat să fac ceva măreț.
Apoi am realizat că am lăsat în seama ta toată munca grea.
Dacă vrei să faci ceva măreț sau orice...
Dar și tatăl tău a fost un cârpaci.
Era doar o teorie.
Ce ne vom face?
Stai, stai.
Ăsta e foarte important, să nu-l pierzi.
Stai, unde te duci?
Spune-le că te-am obligat să faci asta.
- Ce? - Spune-le că sunt nebun.
Charlie? Haide, Charlie.
Charlie?
Nu cred că ți-am mulțumit vreodată
pentru tot ce ai făcut pentru mine.
Mulțumesc.
Stai. Charlie? Charlie?
Charlie?!
Și nu-i lăsa să te plimbe de colo-colo.
Charlie, haide, te rog! Charlie!
Charlie? Charlie?
Charlie! Stai, întoarce-te!
Tată?!
Hei, tu!
La naiba.
Au căutat toată noaptea dar nu au găsit cadavrul lui Charlie.
Unul dintre polițiști m-a întrebat, de ce a intrat Charlie înapoi în groapă?
I-am spus că acolo a vrut Charlie să meargă.
Acolo a vrut să ajungă tot timpul.
Polițiștii s-au uitat la mine ca și cum eu aș fi fost nebună
și nu mi-au mai pus întrebări.
Ceea ce nu le-am spus e că, dacă Charlie nu m-ar fi legat,
probabil că l-aș fi urmat.
Vreți să știți cum și-a primit California acest nume?
N-a fost numită după vreun explorator sau rege.
Nu. Cineva a inventat numele.
Un scriitor.
L-a scos din imaginația sa, în secolul al XVI-lea, în Spania.
A inventat acest loc unde era aur și perle din belșug,
cu femei războinice frumoase
ce purtau armură de aur și erau îmbrăcate cu blănuri de fiare sălbatice.
Și l-a numit California.
E adevărat.
A fost o carte bine vândută pe vremea aia.
Charlie mi-a spus asta.
A spus că pot să verific, dacă nu-l cred.
Dar nu era nevoie.
- California e asta? - Poftim?
Locul ăsta. E California, nu?
Da.
Bine ați venit!
Traducerea și adaptarea: alin022 (Titrări.ro)
Revizuire: muLineZu
REGELE CALIFORNIEI